ХАЙД, ДЖЕКИЛ И АЗ = Епизод 15 =
Май спря токът.
Скоро трябва да дойде.
Ти и аз…
Още имаме истини за разкриване.
Директор Гу!
Вие ли сте г-н Куон Йонгчан?
Защо не сте докладвали на полицията?
Вече сте го направили? А бихте ли им казали да нахлуят тук,
а вие и отборчето ви можете да чакате пред портата?
Не ме ли слушате?
Нещо лошо ще се случи с директор Гу Соджин.
Точно така! И Сухьон се е появил в дома на Гу Соджин!
Това е да те предаден някой, на когото си вярвала, Хана.
Само че горчивият опит от това не е съвсем ненужен.
След подобно предателство, човек започва да се самообвинява.
"Нещо грешно ли направих?"
Или да пита… "Грешно ли живях, че ми се случва това?"
Искате да кажете, че вината е моя, задето ви се доверих?
Не, да осъзнаеш какво сторих, благодарение на доверието ти в мен.
Помогна на човек в нужда само защото се довери на сляпо,
но да бъдеш предадена накрая…
Помисли какво е чувството. - Сухьон.
Усилията, които положи, за да разбереш Соджин,
да разбереш действията ми…
Трябват само половината от тях. - Защо?
Защо да го правя?
Не мислиш ли, че би ти помогнало да издържиш това мъчение?
Пусни Чанг Хана.
Това е между теб и мен. И нека си остане така.
Да, ще го направя. Това е между теб и мен.
Но не ти ли трябва някаква защита в тази ситуация?
Да се справиш с това чрез Хана.
Не, пусни я.
Ти поиска това.
Ще понеса всичките ти удари без никаква защита.
Директор Гу.
Пусни я. Преди това няма да водя никакви разговори.
Соджин.
Не те карам да правиш нищо.
Просто ще доведеш нещата докрай, следвайки нарежданията ми.
Ще изпълняваш всичко, което ти кажа.
Какво?
Какво каза? Кой е в дома на Соджин?
Полицията идва насам.
Не, не го правете. Останете, където сте.
И при вас идва полиция.
И Сухьон може да ви се обади с някакви искания.
Точно в момента
няма как да разберем какво смята да прави.
Има нещо, което трябва да свършиш, ако успееш да се измъкнеш.
Важно е да избягаш надалеч.
Далеч от мен.
През цялото време си мислех, че трябва да виня теб.
Помниш ли?
Само че истината… е точно обратната.
Заради мен ти се изложи на опасност и едва не умря на няколко пъти.
А точно сега…
Ако нещо се обърка, аз просто… - Погледнете ме.
Погледнете ме, директор Гу.
Трябва да се концентрирате.
Да се самообвинявате и вината, която изпитвате… не е сега времето.
Стойте така. Трябва да се погрижа за някои неща.
Предполагах го, но това е прекалено.
Най-напред ни трябва схема на къщата и околността.
Няма други изходи, освен двете порти и гаража?
Да, няма. - Тогава повикайте охраната.
Изключете фото сензорите, за да не се активира алармата,
когато влязат.
Изключете и всички охранителни камери отвън.
Не мога да повярвам!
Това не е възможно. - Защо?
Не можем да изключим всички камери. - Защо не можете?
Някои камери не се управляват отвън.
Инсталирани са лично от директор Гу.
Колко такива има и къде са разположени?
Има точно 28.
Това да не ви е телевизионно студио?
Знам какво се опитваш да направиш.
Проверил си дали казвам истината, нали?
Иначе нямаше да си тук. - Нямаш търпение
да стигнем до същинската част?
Още не сме започнали, а си раздразнен?
Сухьон. - Потърпи още, имай търпение.
На мен ми се наложи да понеса много повече.
Много съм търпелив в момента.
Ще стисна зъби и ще търпя.
Тук си прав.
Ако не търпеше сега, не би се появил.
Робин или който е там.
Ако не изключим камерите, не бихме могли да влезем.
Обадете се в електрическата компания, да изключат тока.
Тогава генераторът ще се включи автоматично.
Ще полудея. Как тогава очаквате да влезем вътре?
Освен ако не изкопаем дупка, няма шанс да проникнем.
Това да не ви е военна база? Въобще не помагате.
Д-р Канг
Боже… Това беше бързо.
Ще вдигнеш ли? Не искаш да говориш с нея?
Не. - Защо? Какво ти става?
Тя е най-голямата ти защита… Незаменимата ти д-р Канг.
Прав си. Както сам каза…
Имам хиляди защити наоколо,
защото съм страхливец, неспособен да погледне света в очите.
Но не искам сега да е така.
Без каквато и да е защита… Искам да говорим лице в лице.
Затова… просто пусни Чанг Хана да си върви.
Само толкова?
Правиш го само защото те е страх да не загубиш Хана.
Защото те е страх колко ужасен може да е светът ти без нея.
Не те е грижа за другиго, освен за теб самия.
Не става дума за моя живот.
А за този на Чанг Хана.
Не е направила нищо лошо, нито има нещо общо с това.
Остави я да си живее живота.
Остави я да живее без тези ужасни спомени.
Само това искам.
Чувствам се гадно,
но вече я предупредих да се тревожи само за себе си.
Да, прав си.
Животът е мой, изборът също.
Избрах да не си тръгна.
А сега плащам цената за този избор.
Да, точно така.
Всички правим избори
и плащаме цената за тях.
Да се обадим ли на всички онези, които все още имат да си плащат?
Гу Соджин
Ало, Председател Гу Мьонгхан.
Ти…
Какво искаш? - Защо?
Смятате да го спасите този път?
Кажи ми, докато имаш тази възможност.
Какво толкова искаш?
Трябваше да попитате това преди 22 години.
Сега…
въпросът не е какво, а защо.
Ако искате да знаете защо го правя,
по-добре правете каквото ви кажа.
Той иска видео разговор с председател Гу.
Значи затова е купил лаптопа. - Какъв лаптоп?
И Сухьон е купил два лаптопа преди два дни.
Защо два? - За трипосочен разговор.
Кой е третият човек? - Председател Гу Мьонгхан…
и Чонг Маншик.
Всичко, през което минахме, беше заради тях двамата.
Първо… похитителят ни, Чонг Маншик.
Поиграх си малко с него, преди да дойда.
Помниш ли го, Соджин?
И второ, имаме председателя на "Уондър Груп", Гу Мьонгхан.
Безсърдечният Гу Мьонгхан, който изостави сина си заради пари.
В интерес на истината, не беше за пари.
Искал е да покаже на света, че не е имал слабости и не е уязвим.
Но председател Гу, фактът, че някои проблеми на този свят
могат да се решат с пари… Знаете ли колко е нечестно?
Имахте късмета да притежавате състояние,
а вие го отблъснахте преди 22 години.
А аз, който нямах вина за нищо…
при положение, че не аз бях мишена на похитителя…
Заради този инцидент преди 22 години, когато не бях сторил нищо лошо,
защо трябва да изгубя всичко сега?
Това се опитваме да разберем.
Както и…
Бедният ми баща, който умря в опит да спаси сина си,
обикновен случаен наблюдател…
Как изведнъж той стана престъпник?
Да… има още нещо,
което си спомних, след като чух версията ти.
През цялото време те мислех за престъпник,
и за син на крадеца,
който открадна парите ми, за да спаси сина си.
Нито веднъж не съм помислял за теб или какво би станало с живота ти.
Изглежда обаче ти си мислил много за моя живот.
Не само за моя, но и за този на Соджин.
Това ме кара да се замисля какъв ли е бил животът ти.
За първи път си задавам този въпрос.
Давайте, продължете.
Убеден съм, че искаш да съсипеш живота ни, както е станало с твоя.
Накъде биете? - Не съм сигурен…
дали не си мислиш, че сме живели, без да жертваме нищо,
но не е така - Давайте по същество.
Ще ти се реванширам.
Трябваше да направя всичко възможно да спася детето си.
Като родител, това трябва да е инстинкт,
но го осъзнах твърде късно.
Единственото, което този стар глупак
може да направи 22 години по-късно,
е да те компенсира според възможностите си.
Да ме компенсирате?
Защо правите подобна грешка в такъв момент?
Защо да е грешка?
Казвате, че сте мислили за живота ми?
Не, знаете ли какво смятам аз?
Нито веднъж не сте се поставяли на мое място.
Нито за секунда.
Ти! - Председателю, просто го изслушай.
В момента това е най-правилното действие.
Не сте се променили изобщо, нали?
Разбирате от бизнес, но не и от това да откривате какво искат хората.
Компенсация?
Как по-точно?
Прекрати разговора с баща ми.
Не знам защо се окайвах пред теб.
За по-различен ли се имаш?
И двамата бягате от проблемите.
Нищо не се е променило за 22 години.
От всички моменти, когато трябваше да си спомниш къде сбърка,
ти си спомняш, че баща ми е бил съучастник?
Заклейми мен и баща ми само за да спасиш кожата си,
само за това те беше грижа.
Ако думите ти са верни и съм скалъпил друга лъжа,
изфабрикувал съм лъжливи спомени…
тогава наистина не мога да се изправя пред света
като нормално човешко същество.
Ако твоите спомени са верни, а аз греша,
ще се откажа от всичко в живота си.
От наследство и влияние. От всичко, което поискаш.
Независимо колко ниско ще наведа глава.
Защо се държиш така?
Защо нападаш, преди да съм се доизказал?
Избягваш да ме слушаш ли? - Не.
Ще изслушам всичко.
Искам обаче да слушам по начин, който аз избера.
Гу Соджин
Ето го обаждането. Бъдете нащрек.
Ало?
Какво?
Какво каза? Какво се опитва да постигне?
Чонг Маншик? - Това няма да сработи.
Прекалено съм нервен, за да седя така.
Аз ще ида, председател Гу.
Стой тук. Няма да помогнеш, ако идеш там.
Да, добре.
Тогава…
Трябваше да направя нещо, но не го сторих.
А сега и да искам да сторя нещо,
няма какво.
Има.
Просто чакай.
Знаеш ли кое е най-правилното?
Да чакаш търпеливо, от това имаш нужда.
Това е товарът, който трябва да понесеш сега.
Да вървим.
Ще разбера всичко, ако Чонг Маншик даде същите показания на полицията
в безопасна среда, а не овързан по този начин.
Не и в сегашната ситуация. - Защо?
Защото не ми вярваш?
Мислиш, че манипулирам Чонг Маншик чрез хипноза?
Не. - Какво тогава?
Защото не на теб не вярвам, а на себе си.
Искам да предотвратя възможността да избягам отново.
И какво предлагаш? - Да провериш отново.
Но ако Чонг Маншик бъде разпитан пак,
в нормална и безопасна среда,
ако промени думите си и докаже, че аз съм бил прав?
Тогава ще изпълниш желанията ми.
Добре, хубаво.
Адресът е 121-5, в Кьонги-до. Старата изоставена барака.
Отивайте там и вземете Чонг Маншик. - Какво става?
Какво става тук? Чонг Маншик?
Той иска Чонг Маншик да бъде отведен там.
От монитора на председател Гу видях, че Чонг Маншик също е бил свързан.
Как иска да го заведем там? - Не И Сухьон поиска.
А директор Гу.
Директор Гу предложи.
Дори и така…
Защо И Сухьон би се съгласил? - За да провери.
Да провери какво? - Да провери дали е истина.
Ето го!
Чрез заложник в обекта, И Сухьон твърди, че случаят е свързан
с похищението отпреди 22 години.
Искането е Чонг да бъде заведен на местопрестъплението.
Не е ли времето на Робин сега? Не мога да стигна до него.
Обзалагам се, че е Робин.
Бих предпочел Робин да е там.
На път са, както и Чонг Маншик.
В какво състояние е той? - В съзнание е, стабилен.
След като Чонг Маншик е тук,
какво следва?
Ще го пратите ли там, ако Сухьон го поиска?
Чонг Маншик не може да иде там сам.
Ако иска това, ще трябва да го заведем вътре.
Да го заведем вътре? - Кой ще го заведе?
Ще го заведа и ще се опитам да преговарям.
Щом вратата се отвори, погледът на Сухьон ще е фокусиран
върху камерата на входа. - Ще проникнем вътре?
Ще гледаме да отвлечем вниманието на Сухьон, за да влязат спецчастите.
Смятате ли, че е възможно? Дали ще ви пусне?
Трябва да опитаме. Друго предложение има ли?
Трябва да влезем.
Единственият ни шанс е, когато се отвори вратата.
Имай малко търпение.
Скоро ще приключи.
Ще издържите ли?
Без значение от резултата?
Без значение какво ще стане, убеден съм,
че веднъж щом премина това, край с живота ми.
Преди да направя каквото и да било,
трябва да утвърдя позицията си.
Каква мислиш, че ще е истината?
Аз…
вярвам във вас.
Дори да се окаже, че грешите…
ще сме заедно в това.
Това искам.
Това е, което ще искам.
Как ще го накарате да признае?
Ако Чонг Маншик иде там и заяви, че не е съучастник,
това ще довърши Соджин.
Но ако каже, че е бил съучастник,
тогава д-р Юн, искам да кажа…
няма как да знам какво би направил И Сухьон.
Но…
каква е истината? Имам предвид бащата на И Сухьон.
Бил ли е съучастник или не? - Никой не знае.
Единствено Чонг Маншик знае.
Но…
В зависимост какво наистина е станало…
На кого му пука какво е станало тогава?
Трябва да спасим заложниците и да хванем престъпника.
Не, според мен са свързани.
И Сухьон е дошъл, за да докаже, че баща му не е бил съучастник,
но разбере ли, че е бил… тогава и аз ще откача.
Най-добре е да кажем, че не е бил съучастник, не мислите ли?
Ами нашият директор Гу?
Това ще изкара директор Гу лъжец, а той ще реши, че е сгрешил!
Това не е важно сега. Първо трябва да ги спасим.
За директор Гу това е въпрос на живот и смърт!
Чонг Маншик е върхът на сладоледа.
Тогава да направим така. Нужно е да вземем решение.
Трябва да осигурим безопасността на заложниците.
Сухьон ще откачи, ако разбере, че баща му е бил съучастник?
Да, възможно е.
Без значение какво е станало, ще можем да разберем чак накрая.
Но това, което Чонг Маншик трябва да каже там…
е, че бащата на И Сухьон не е бил съучастник.
Детектив Нам!
Трябва да предразположим И Сухьон
и полицията да нахлуе, в опит за спасителна мисия.
Вижте, трябва да се стегнете.
С вас ще влезем в къщата.
Не бива да се притеснявате, защото ще се уверя, че ще ви защитя.
Детектив Нам
Там ли е?
Невъоръжен съм, както сам можете да видите.
Сам ще отведа Чонг Маншик в къщата.
Ще влезете с него?
Не, не го правете. Пратете го сам.
Вижте какво!
Дали Чонг Маншик ще отиде там?
От страх ще ви каже това, което искате да чуете.
Затова аз ще го придружа.
Значи ще идете с него?
Тогава… да направим така.
Нека проведем видео разговор.
Така ще сме сигурни, че ще каже истината,
ако се чувства в сигурна среда.
И Сухьон ще наблюдава единствено Чонг Маншик, докато той говори.
Ще използваме момента.
Той трябва да каже истината. - Секретар Куон.
Това…
Д-р Канг, и вие ли мислите така?
Не се съмнявам, че и Соджин отчаяно иска да научи истината.
Но…
Ако Сухьон разбере, че собственият му баща
е бил съучастник в отвличането му,
може да причини нещо опасно на Соджин.
И все пак не е правилно!
Каквато и да е истината, тя трябва да бъде казана.
Добре, можете да започвате.
Моля, кажете истината.
Когато бяхме отвлечени преди 22 години,
ви чух да разговаряте с някого по телефона.
Кой беше?
Господин И Джукьонг ли беше?
Шофьорът И?
И Джукьонг…
и аз…
се познавахме.
Той ми каза, че е работил като шофьор
на председател Гу Мьонгхан.
Всичко, което знаех, ми беше казано от И Джукьонг.
И?
Какво друго?
И…
така съставихме план…
за отвличането.
И Джукьонг…
няма нищо общо с отвличането.
Сигурен ли сте?
Сигурен ли сте, че казвате истината?
Приключихме ли? Получи ли признанието, което искаше?
Значи отвличането е било извършено от един човек?
Казвате, че И Джукьонг няма нищо общо?
Да
И Джукьонг…
не е имал нищо общо.
Директор Гу.
А синът ви? Не ви ли пука дали ще умре?
Кофти за теб.
Това отне доста време, нали?
Баща ми трябва да е всемогъщ,
за да причинява всичко това даже и след смъртта си.
А сега…
е време да изпълниш това, което обеща по-рано.
Да се откажеш от всичко.
Ще оставиш всичко?
Знаел си, че това означава да се откажеш
от абсолютно всичко, нали?
Няма доказателство, че баща ми е извършил това.
Просто си манипулирал спомените си, за да се отървеш.
За да съм честен, понякога сам не вярвам на себе си.
Защото, както сам каза, не съм сигурен
дали не ги измислям, за да се скрия зад тях.
Така е… всичко е наред.
Да се откажеш от всичко включва и това.
Настоящото ти състояние… и болестта ти.
Признай всичко това.
Д-р Канг каза, че си започнал да се променяш.
Но… аз не мисля така.
Състоянието ти…
предпочитам, вместо да го наричам болест…
по-скоро да е хоби.
Дразнещо хоби. Лъжа…
лицемерие, подозрение…
Да манипулираш спомените си ти е просто хоби.
Какво има? Шокиращо ли е?
Кой ще се появи сега? Робин? Или друга самоличност?
Не, изтърпете го.
Изтърпете го. Можете да го преодолеете.
Слушайте ме.
Казахте ми, че ще го понесете. Обещахте.
Не се крийте. Казахте, че ще го преодолеете.
Че каквато и да е истината, ще я посрещнете с вдигната глава.
Не можете да бягате.
Избягате ли сега…
аз също ще избягам.
Кълна се!
Ще избягам от вас за добро.
Затова отворете очи.
Отворете си очите.
Не.
Отворете очи, казах.
Отворете си очите, Гу Соджин!
Искам…
да коленича и да ти се извиня искрено.
Сериозно ли?
Да, сериозно.
Пусни ме! - Господине!
Не го правете. Не взимайте Соджин. - Махни се.
Махни се! - Не, пуснете го. Защо правите това?
Сухьон.
И Сухьон. - Не изричай името ми.
Сухьон. - Не изричай името ми!
Да вървим. Баща ти каза, че е взел парите.
Откраднал е малко.
Ако някой пита, кажи, че си избягал.
Иди на ул. "Мунсангдонг". Баща ти ще дойде там.
Отвориха вратата. - Май е мъртъв.
Боже, мисля, че е мъртъв!
Трябваше просто да извикаш приятеля си, както ти каза баща ти.
Баща ти поиска да извикаш приятеля си.
Щяхме да си разделим парите, но сега всичко пропадна!
Защо реши да помагаш на това хлапе да избяга?
Да не би с баща ти да сте слуги на това семейство?
Добре, двама от спецчастите успяха да проникнат в къщата.
Соджин. - Да, кажи.
Спомних си.
Всичко, което се случи…
спомних си.
Ти…
искаше да се качиш на виенското колело, нали?
Но ти казах, че ме е страх от високо. - А аз те нарекох пъзльо.
Вярно е.
Отвърнах ти, че си най-големият пъзльо,
задето те е страх от призраци
и тогава те помолих да дойдеш с мен в Къщата на призраците.
Аз…
Аз.
Аз го направих.
И…
И Соджин…
Ти…
спечели.
Ще спазя думата си. Просто кажи какво искаш.
Знам, че искаш да се махнеш оттук. Добре, ще те пусна.
Нека пуснем Чанг Хана най-напред.
Директор Гу.
Ами ти? - Ще остана.
Ще остана с теб.
Не можем да върнем времето назад.
Но днешният ден…
макар да не знам колко дълго ще продължи,
нека бъдем двамата… заедно.
Стига.
Спри със самарянските жертви. - Не е самарянство.
Трябва да го преодолееш…
за да мога и аз да го преодолея.
Не ти казвам да бягаш.
Моля те да ни оставиш насаме.
Трябва ни време.
Някой излиза.
Някой излиза през входната врата. Вижте кой е.
Няма нужда. Чанг Хана е.
Добре ли си?
Ранена ли си някъде? - Добре съм.
Как е директор Гу? - В безопасност е.
Благодаря, Боже.
Ами И Сухьон? - И той също.
Защо не излизат? Какво правят вътре?
Какво става със спецчастите? - Почакайте.
Дайте им време насаме.
Заради отвличането ни…
търсихме кого да обвиним.
Но баща и приятел…
са нещо различно.
Колкото повече мразех и обвинявах другите,
осъзнах, че ставам все по-жалък.
Затова изтрих спомените си. За теб и за мен самия.
Защото исках да оцелея.
Исках да сторя всичко, за да оцелея.
Като деца се опитвахме да оцелеем с всички сили,
и ако сега се откажем от всичко…
Изслушай ме, Сухьон.
Нека живеем.
Нека да живеем.
Защо се бавят? Какво правят още вътре?
Ето ги!
Директор Гу!
Добре ли сте?
Отведете го в колата.
И аз ще дойда. - Да, ако ви е възможно.
Да.
Можете да пътувате с другата ни кола?
Всичко свърши. - Да.
Свърши.
Този мошеник беше с фалшивите спомени.
Не биваше да ви докосва.
Директор Гу, къде отивате? Приберете се и почивайте.
Почистете вътре.
Трябва да сте много добър човек.
Не е ли така? Ако започнете да подозирате приятел,
можете просто да го намразите.
Но вие не си позволихте да стигнете дотам.
Благодаря, така казано звучи добре.
Не го казвам просто така, а отбелязвам факта.
Хората гледат на нещата по начин, по който им харесва
и смятат, че да мразиш някого, когото не харесваш,
всъщност е добре за психиката.
Така е устроен животът.
И твоят ли? - Да, естествено.
Когато не харесвам някого, го проклинам вътрешно
и мислено го стъпквам.
Предполагам и аз съм бил стъпкан.
Но… бързо забравяме.
Чувствате се празен, нали?
Значи това било усещането за празнота?
Всичко свърши…
Но не съм знаел защо съм се чувствал така,
нито какво е означавало.
Предполагам съм се чувствал изгубен. - Разбира се.
Дори нещата да завършат добре,
чувството за празнота и че сте загубен, остава.
Но това, през което преминавате сега,
не може да се сравни с нищо друго.
Разбираш чувствата ми, дори ги анализираш.
Предразполагаш ме, казваш ми мили неща.
Никой никога не го е правил за мен.
Когато и да се е налагало да се боря с подобни неща,
съм се самонаказвал заради тези емоции.
Напомнях си, че има и по-лоши неща на този свят.
Това ли е правил баща ви?
Като малък се плашех от него,
но когато пораснах, опитах да бъда като него.
Исках да бъда като баща си…
и да го победя.
Това ви е било проблемът.
Защото сте…
човек, който е имал потенциала да бъде далеч по-добър от баща си.
Гладен ли сте?
Май не сме хапнали нищо през последните 12 часа.
Искате ли да идем да си вземем нещо за ядене?
Сигурен ли си, че са го хванали? - Да, полицията го е задържала.
Добре.
Къде е Соджин?
Будували сте цяла нощ, за да гледате?
И защо правите всичко това? За забавление? Или е просто хоби?
Просто склонност.
Да наблюдавам всичко, което мога,
кара кръвта ми да кипи и сърцето ми да бие силно.
Сега не е времето да си отдъхвате.
След като цялата драма отшумя,
няма ли директор Гу да поиска да си върне позицията?
Дори кръвта ми да кипи, главата ми е мирна.
Това няма да го бъде.
Чакай… чакай малко.
Казала ти е да не се тревожиш и е затворила телефона?
Да, говореше толкова бавно, че реших, че става нещо лошо.
Обадих се на секретар Куон.
Той ме увери, че всичко е наред.
Дори и така да е, редно е
да се обади и да каже, че е добре. Знае, че ще се притесняваме.
Това казвам.
Да не би гласът й да е звучал тихо, защото си намалила звука на телефона?
Учонг. - Здравей.
И ние видяхме новините.
Ами Хана?
Питай го дали е говорил с нея. - Как е Хана?
Така ли? Какво облекчение.
Почакай!
Спал ли си снощи? - Моля?
Получих всичките ти съобщения снощи. - Така ли?
Не можах да мисля, затова не ти отговорих.
Успя ли да поспиш, преди да идеш на работа?
Ще спя по-късно.
След като чух гласа ти, съм по-добре.
И щом ще дойдеш по-късно…
ще те чакам.
Ало? - Добре тогава. Изчакай ме.
Ще дойда в кафенето по-късно. - Звучи идеално.
Защо не се е обадил още? Да не би нещо да не е наред?
Ако почакате още малко… - Затова трябваше да го последваш!
Опитай да звъннеш.
Дори Соджин да не си е взел телефона, Чанг Хана може да си носи нейния.
Побързай и звънни. - Да.
Какво има? Не ядете ли такова? - Не ми е любимо.
Ами тогава?
Казахте, че не си носите портмонето. Имам само 10 хиляди вона.
Не ми е любимо, но мога да го изям.
Ало? - Госпожице Хана, аз съм.
Председател Гу е притеснен.
Може ли да чуя директор Гу?
Разбира се, секунда.
Председател Гу се тревожи за вас и иска да поговорите.
Да, аз съм. - Къде си?
След подобно нещо, трябваше да идеш в болницата
или поне да ми кажеш, че си добре.
Нима се тревожиш за мен?
Отсега нататък ме търси, само ако наистина си загрижен.
Затварям.
Соджин, чакай!
Съжалявам.
Съжалявам, Соджин.
Трябва да се прибереш и да си починеш.
Наистина ме е грижа за теб.
Какво каза той?
Да се прибера вкъщи и да си почина.
Тогава…
отивайте и си починете.
Не беше изпитание само за мен. И ти имаш нужда от почивка.
Май идните дни ще ги прекараме в полицейския участък.
Вероятно ще се наложи да се срещнете с И Сухьон.
Затова не мислете за нищо и си починете пълноценно днес.
Не се тревожете за мен, идете да поспите.
Здравей, како.
Съжалявам, тъкмо се прибрах. - Боже, такова си дете.
Всичко приключи вече, нали? - Да.
Всичко приключи.
Ще се върна обратно в къщата ти. - Защо?
Ще се изнасяш оттам ли? - Трябва.
Добре, ще говорим за това утре. Почини си добре днес.
Да, ще си почивам днес. - Чакай!
Пи ли лекарство? - Лекарство?
Пий нещо, преди да легнеш,
че утре ще се събудиш болна. - Добре.
Благодаря.
Болен ли сте? - Не, това е за теб.
За мен?
Изпий го, преди да легнеш, че утре ще се събудиш болна.
А вие?
Пихте ли лекарство?
По-рано днес… баща ми каза нещо,
което не го бях чувал да казва през целия си живот.
Каза ми, че съжалява.
Аз също искам да кажа нещо,
което никога досега не съм произнасял.
Ще ми позволиш ли…
да те обичам?
Онзи потаен момент, когато аз се превърнах в теб, а ти - в мен
Превод: s.sawyer Редакция: mrnkaloto
Eastern Spirit ® 2015